Психофізіологічні особливості учнів та їх врахування в навчально-виховному процесі (виступ на РМО завучів з виховної роботи). Січень 2004 року.

	Темперамент означає індивідуальні особливості дітей в їхній реакції на різноманітні подразники та досвід; індивідуальні відмінності у виконанні рутинних щоденних видів діяльності. Темперамент передбачає генетичні відмінності серед дітей. Темперамент – це вроджена якість, яка мало піддається корекції на протязі життя, тому тип темпераменту необхідно враховувати в навчально-виховній роботі. Небажані вияви темпераменту можна нейтралізувати, емоційним станом дитини модна керувати.
	Сангвініки (сильний, врівноважений, рухливий), їм приманні:
-	Підвищена активність, довготривала працездатність;
-	Бадьорий, підвищений настрій;
-	Швидке виникнення і зміна почуттів та емоційних станів;
-	Швидке включення в нову роботу і швидке переключення з однієї роботи на іншу;
-	Швидке засвоєння і перебудова навичок;
-	Швидке пристосування до нових умов;
-	Швидка реакція на події;
-	Товариськість, легкість входження в контакт із незнайомими людьми;
-	Деяка переоцінка своїх можливостей;
-	Відсутність різко негативних реакцій на поведінку інших людей;
-	Увага нестабільна;
-	Схильність уникати труднощів, поспішати з прийняттям рішень;
-	Ставлення до критики – спокійне, терпіння – помірне;
-	Невелика наповнюваність і недовірливість.
Працюючи   з    дітьми-сангвініками,   варто    давати  вихід  їхній  енергії,  стимулювати
розкриття  їхнього потенціалу та здібностей у суспільно-корисній праці. Потрібно виявляти довіру до сангвініка, підтримувати його корисну ініціативу, здійснювати моральну підтримку в його починаннях, закріплювати віру у власні сили в переборенні труднощів. Не варто давати доручення, пов’язані з довготривалою монотонною діяльністю. Потрібно враховувати його особисті інтереси, схильності, потреби і труднощі – їх тимчасовий характер. Допомогу сангвініку краще надавати у формі відкритої дружньої підтримки, поради. Доцільно використовувати його лідерські якості в колективі, залучати до організації вечорів, диспутів та інших заходів.
	Діти – сангвініки намагаються займатися тільки легкою, приємною і цікавою для них діяльністю й уникати складного, неприємного, нецікавого. Тому необхідно виробляти в них стійкий інтерес, терпіння, цілеспрямованість, звичку сумлінно виконувати й доводити до кінця розпочату справу.
	Компромісність,  оптимізм, життєрадісність, товариськість сангвініка за неправильного виховання чи не контрольованості здатні стати джерелом таких негативних рис характеру, як легковажність, поверховість, непостійність, егоїзм.
	Дітей-сангвініків необхідно включати у громадську діяльність, ставити перед ними усе нові завдання, звертаючи  при цьому особливу увагу на контроль за якістю роботи.
	Флегматики (сильний, урівноважений, інертний). Їм притаманні:
-	Довготривала працездатність, терплячість, стриманість;
-	Слабка емоційна збудливість, рівний, спокійний настрій;
-	Повільне виникнення і зміна почуттів та емоційних станів;
-	Повільне включення в нову роботу і повільне переключення з однієї роботи на іншу;
-	Повільне пристосування до нового оточення;
-	Бідність рухів, повільність та монотонність мовлення, одноманітність міміки;
-	Інертність і негнучкість поведінки;
-	Стійкість у прагненнях і настроях;
-	Наполегливість у досягненні мети;
-	Ставлення до критики – байдуже, негативне ставлення до нового;
-	Реальна оцінка своїх здібностей.
У роботі     з  флегматиком слід наполегливо використовувати завбачливі настанови на
будь-яку діяльність, яку йому потрібно виконати, здійснювати докладний інструктаж (що? коли? У якій послідовності?). Залучайте до цікавої діяльності, що розвиває почуття, емоції і зміцнює віру у власні сили. Довіряйте учню, давайте можливість реалізувати себе у справі, посильній допомозі іншим. Необхідно уникати демонстративних доручень, пов’язаних із високим темпом діяльності.
	Саме діти-флегматики найбільше ризикують утратити свою індивідуальність в оточенні дорослих холериків і сангвініків. Неправильний підхід до організації виховання і навчання флегматика – це звинувачення його в тупості, некмітливості, покарання за повільність. Наслідки такого ставлення негативні: у дитини виникають неврози, вона починає виконувати доручене швидко та неякісно, несумлінно, формується комплекс неповноцінності через постійні невдачі.
	Флегматикам не притаманні бурхливі вияви почуттів, тому їх часто вважають байдужими, товстошкірими. Насправді почуття цих дітей відрізняються глибиною і постійністю. Флегматики болісно переживають несправедливість, зазіхання на їхні права, бояться і не люблять змін, нестабільності. Вони здатні повністю ігнорувати вимоги неавторитетної для них особи. Тому спілкуючись з флегматиками потрібно зважувати кожне слово, кожну дію, щоб не втратити авторитету в очах дітей, намагатися створити повну взаємодовіру в стосунках, щоб дитина не замикалася в собі. Необхідно створювати дещо "тепличну" атмосферу, у якій має бути повністю відсутня постійність, нетерплячість. Для розвитку ініціативності необхідно вітати кожен вияв самостійності, непомітно допомагати у складних справах, не дратуватися повільними темпами дитини. Флегматики здебільшого не люблять довготривалих громадських доручень, пов’язаних з активною діяльністю і спілкуванням з багатьма особами. Але вони можуть чудово виконувати роль старости агресивного і інтелектуального класного колективу, керувати і займатися шефською роботою. Важливо не забувати, що ця дитина не здатна швидко орієнтуватися, тому всі справи їй потрібно доручати заздалегідь.
	Холерики: (сильний, неврівноважений, рухливий). Цим дітям притаманні:
-	Підвищена активність;
-	Енергійність, нестриманість, нетерплячість;
-	Запальність, гарячковість, збудженість та неврівноваженість поведінки, швидке включення в нову роботу і швидке переключення з однієї роботи на іншу;
-	Швидке засвоєння і перебудова навичок;
-	Швидке пристосування до нових обставин;
-	Непосидючість, швидкість рухів і мовлення, загальна моторна рухливість;
-	Виразність міміки і пантоміміки, виразність мовлення;
-	Помірна навіюваність і недовірливість;
-	Циклічність у діяльності, тобто переходи від інтенсивної діяльності до різкого спаду;
-	Переходи від враження симпатії до виявів антипатії;
-	Схильність до агресії при поразках;
-	Велика сила волі, активність, динамічність;
-	Терпіння слабке;
-	Значне переоцінювання своїх здібностей;
-	Ставлення до критики – збуджене;
-	Ставлення до нового – позитивне.
      У роботі    з    холеричними дітьми слід покладатися на позитивний авторитет дорослого,
цілеспрямованість педагогічних впливів. Тактовно запобігати зривові, враховувати мотиви вчинків, залучати до активної діяльності, пов’язаної з виявом ініціативи. Потрібно уникати різких емоційних реакцій, спрямованих безпосередньо на учня. Зайнятість корисною справою може спрямувати холерика на розвиток позитивних якостей особистості, відверне негативні впливи. Холеричні діти потребують тактовної допомоги та співчуття при ускладненнях.
	Їхня не втомлюваність, енергійність, схильність до ризику, упертість, пустотливість, задиркуватість, нетерплячість і висока конфліктність стають причиною сварок та бійок з однолітками. Холерика потрібно вчити ввічливості, умінню стримувати емоції, через програвання можливих ситуацій.
	Необхідно з розумінням ставитися до "зривів" у поведінці холериків, не принижувати їхньої гідності, формувати в них адекватне само оцінювання.
	Застосування покарань крику до холерика неефективні. Вони остаточно розхитують нервову систему дитини, у якої процеси збудження домінують над процесами гальмування. Відтак досягається ефект, протилежний бажаному. Якщо холерик неякісно виконав роботу, треба не сварити чи карати його, а пояснити, чому так не можна і вимагати повторного сумлінного виконання. Якщо така дитина когось образила  - без покарань і нотації навчити вибачатися, допомогти для цієї людини зробити щось добре, обговорити, як наступного разу слід учинити в аналогічній ситуації. Спілкуючись з цими дітьми потрібно враховувати їх запальність. Ніколи не ведіть з ними бесіди в присутності інших учнів. не починайте спір з учнями-холериками, коли вони вже "завелися", тому що до їх свідомості не доходять ніякі аргументи, переконання, тому необхідно дочекатися спаду збудження і почати розмову з підкреслення того, що  було сказано даним учнем правильно. Стратегія побудови стосунків з холериками повинна бути однозначною: справедлива вимогливість, сприяння оволодінню прийомами ефективної саморегуляції поведінки, допомога в формуванні вміння володіти собою.
	Меланхолік (слабкий).  Цим дітям притаманні:
-	Швидка втомлюваність, в’ялість, мала активність, підвищена чутливість;
-	Пригніченість та розгубленість при невдачі;
-	Повільна зміна почуттів та настрою;
-	Невпевненість в собі;
-	Уповільненість рухів та мовлення, одноманітність міміки;
-	Соціальна вразливість;
-	Сильний страх у небезпечній ситуації;
-	Болісне реагування на раптове ускладнення обставин, ситуації;
-	Погіршення діяльності при сильних подразниках;
-	Болісна реакція на несправедливість;
-	Висока точність і скрупульозність у діяльності;
-	Глибокі і довготривалі емоційні переживання;
-	Настрій  нестійкий, з перевагою песимізму;
-	Терпіння дуже слабке;
-	Адаптація важка;
-	Часте недооцінювання своїх здібностей;
-	Велика наповнюваність і недовірливість.
    Меланхоліку  слід   приділяти    увагу,  турботу  і доброту. Головні особливості цих дітей:
лякливість, нерішучість, бачення подій у темних тонах. Ці особистісні якості неможливо ліквідувати. Покарання, демонстрування дорослими постійного невдоволення тільки поглиблюють їх. Правильний виховний підхід полягає в тому, що дорослий виявляє співчуття і повне розуміння почуттів дитини. Тактовно, глибоко й зацікавлено проникати в її духовний світ, здійснювати моральну підтримку та зміцнювати віру у власні сили, виявляти розуміння її душевного стану. Виховувати волю, наполегливість, почуття власної цінності в колективі. Потрібно через первинний проміжок часу організовувати для нього "ситуацію успіху". Уважно стежити за настроєм та інтересами меланхоліка, потрібно заохочувати його заняття в гуртках, секціях тощо, з урахуванням його намірів, звичок та труднощів.
	Меланхоліки часто відрізняються сором’язливістю. Дитині слід пояснити, що соромитися – нормальна реакція, якої не потрібно лякатися, і в кожній конкретній ситуації допомагати знайти спосіб оволодіння собою.
	Меланхоліка швидко стомлює будь-яка діяльність, тому його необхідно навчити планувати свою діяльність, розумно розподіляти час і збалансовувати добову і тижневу тривалість праці і відпочинку.
	В Японії для визначення індивідуальних особливості характеру використовують тест "яка у вас група крові?". На думку японців, група крові більшою мірою визначає характер та індивідуальні особливості людини. Це підтверджують дослідження японського вченого Пошитале Йоми,  у яких брали участь понад мільйон людей. Дані, підтверджені спостереженнями за дитиною з боку вихователів і батьків.
	І група крові: Дитина прагне стати лідером. Якщо поставить собі мету, то боротиметься за неї, доку не досягне. Вірить у свої сили, емоційна. Серед недоліків – ревнощі, амбіційність.
	ІІ група крові: Дитина  віддає перевагу гармонії, спокою і порядку. Добре зближається з іншими дітьми, контактує з оточуючими. Терпляча, чуйна, доброзичлива. Недоліки: упертість і нездатність розслабитися.
	ІІІ група крові: Це потенційний індивідуаліст – схильний робити так, як йому подобається. Дитина легко пристосовується до всього, гнучка і мрійлива.
	ІV  група крові: Це спокійні, врівноважені діти, їх люблять, їм довіряють, поруч з ними добре і комфортно. Уміють розважатися, тактовні, справедливі щодо оточуючих. Але інколи дуже різкі, довго вагаються перед прийняттям важливого рішення.
	До індивідуальних психо-фізіологічних особливостей відносяться і домінування правої чи лівої півкулі головного мозку. У дітей лівшів, як правило, дуже високий рівень понятійного мислення, вони з усіма інтелектуальними завданнями впораються набагато краще за однолітків. За сприятливих умов вони в максимальному ступені здатні до творчого самовираження. Діти-лівші дуже часто відчувають себе не такими, як усі. Переробка інформації у них швидка, миттєва, інтелект невербальний, інтуїтивний, схильність до практики, ектровертованість. Правші: переробка інформації – повільна, послідовна, інтелект – вербальний, логічний, схильність до теорії, інтровертованості.